Manifest substantiv, flertal: Manifester
Offentlig erklæring om synspunkter og mål af parti, gruppe eller individ
Alt fast og solidt fordufter.
For at udgive et manifest skal man ville-
-at a, b, c skal rase mod 1, 2, 3-
- blive rasende og hvæsse vingerne for at besejre-
- og udbrede små a, b, c'er og store a, b, c'er-
- at skildre, råbe, sværge, at bevise sin non plus ultra-
- og organisere prosa i absolutte, uigendrivelige beviser.
Jeg er modstander af handling.
Jeg er for uafbrudte modsigelser, og for bekræftelse.
Jeg er hverken for eller imod-
- og jeg forklarer intet, for jeg afskyer sund fornuft.
Jeg skriver et manifest, fordi jeg intet har at sige.
Jeg taler kun for mig selv, da jeg ikke ønsker at overbevise.
Jeg har ingen ret til at trække andre ned i min flod.
Jeg tvinger ingen til at følge mig. Alle udøver sin kunst på sin måde-
- hvis han kender glæden, der stiger som pile mod stjernerne-
- eller den anden glæde, der synker til ligblomster og frugtbare kramper.
Tror nogen at have fundet en åndelig base fælles for hele menneskeheden?
Hvordan kan man ordne det kaos-
- der udgør den uendelige og uformelige forskellighed: Mennesket?
Igen. Gør det igen. Ja!
Hvor er det sjovt!
En gammel verden dør. En ny fødes.
Den kapitalistiske civilisation-
- har styret kontinenters økonomiske, politiske og kulturelle liv-
-og er nu i forfald.
Den afføder nu nye og altødelæggende krige.
Den herskende økonomiske krise lægger større og større byrder-
- på verdens befolkninger. De, der arbejder med hænder eller hjerne.
Den aktuelle krise har afklædt kapitalismen.
Den står nu mere blottet som et system for røveri og bedrageri-
- arbejdsløshed og rædsel, sult og krig.
Kapitalismens overordnede krise afspejles i dens kultur.
Borgerskabets økonomiske og politiske maskineri er i forfald.
Dets filosofi, litteratur og kunst har spillet fallit.
I denne forandringstid må en kunstner spille rollen som revolutionær.
Hans pligt er at ødelægge resterne af en tom, trættende æstetik-
- og vække de kreative instinkter, der sover ubevidst i menneskets sind.
Vor kunst er revolutionens.
På en gang en reaktion på en verdens undergang og varslet om en ny tid.
En bavian...
Vi lovpriser højlydt revolutionen som livets eneste motor.
Vi lovpriser opfindernes vibrationer.
Unge og stærke bærer de revolutionens brændende fakkel.
Dette er et sted for de eventyrlystne i ånden!
De smålige og materialistiske... forsvind med jer!
Mine venner og jeg debatterede hele natten på logikkens yderste grænse-
- og fyldte masser af papir med vores afsindige ord.
Endelig ligger alle myterne og de mytiske forestillinger bag os.
Vi erklærer, at verdens herlighed er blevet beriget med en ny skønhed:
Fartens skønhed.
Vi ønsker at besynge dem, der elsker faren.
Dem, der bestandigt lever livet energisk og dristigt.
Vi vil prise det aggressive, den feberhede søvnløshed-
-og den flade hånd og knyttede næve.
Vi ønsker at forherlige krigen og skønne morderiske ideer.
Et menneskes lidelser har samme interesse for os-
-som en elektrisk lampes lidelser.
Vi vil tilintetgøre dyrkelsen af fortiden-
- besættelsen af klassikerne og akademisk formalisme.
Vi ønsker at befri landet fra de utallige museer,
der dækker det som utallige kirkegårde.
Skid på Firenze, Montmartre og München.
Skid på ordbøger, god smag-isme, orientalisme, akademisme.
Skid på Dante, Shakespeare, Tolstoj, Goethe, skidne dilettantismer.
Skid på Montaigne, Wagner, Beethoven, Whitman og Baudelaire.
Se på os. Endnu er vi ikke udmattede. Vore hjerter er uden træthed-
-de næres af ild og had og fart.
Lad endelig det guddommelige elektriske lys herske.
Gør plads til ungdom, vold og vovemod!
Hvordan dagen med tiden skal gry... hvem ved?
Men vi mærker morgenen komme.
Vi er ej længere månesyge vandrere i historiens svage lys.
En sval, tidlig morgenvind blæser omkring os.
Den, der ikke vil skælve, må skride ud.
Vi og alle dem, der slår os følge, ser i det fjerne-
-den gryende morgens første lys.
Funklende og strålende står en ny verden frem i det tidlige lys.
Den udsender sine første stråler.
Et første glimt af jublende gry.
Årtier, generationer og kunstens store sol indleder sit sejrstogt.
I dag, mere end nogensinde, tror vi på vores vilje-
- som for os skaber den eneste livsværdi.
Den værdi er evig forandring.
Du skal op nu, skat.
- Vi ses, skat. - Vi ses, mor.
Vi kæmper uafbrudt mod traditionel fejhed.
Vi er ikke længere katedralernes, paladsernes og podiernes mennesker.
Vi er de store hotellers mennesker, de strålende arkaders-
- de lige vejes og de velgørende nedrivningers.
Lad os vælte monumenter, fortove og trapper.
Lad os sænke gaderne og torvene. Lad os jævne byen med jorden.
Vi må opfinde og genopbygge den som et enormt tumultarisk skibsværft.
Adræt, bevægelig og dynamisk i hver en detalje.
Og vores huse skal være som enorme maskiner.
Over hverdagens storm, over fortidens aske og nedbrændte hjem-
- foran den tomme fremtids porte kundgør jeg i dag-
- til kunstnere, malere, skulptører, musikere, skuespillere, poeter-
- til jer for hvem kunst ikke blot er et samtaleemne-
- men kilden til sand henrykkelse, mit ord og min handling.
Jeg har forvandlet mig til nulform-
- og fisket mig selv ud af den akademiske kunsts elendige søle.
Ting er forsvundet som røg.
Jeg har ødelagt horisontens ring og er trådt ud af tingenes cirkel.
Denne forbandede horisontring, som har fængslet kunstneren-
- og leder ham bort fra målet om ødelæggelse.
Former bevæger sig og fødes, og vi gør hele tiden nye opdagelser.
Det, vi opdager, må ikke holdes skjult.
Det er absurd at tvinge vores tid ind i en svunden tids former.
Livet må renses for fortidens rod, så det kan udvikle sig normalt.
Kunsten bør ikke gå mod forkortelse eller forenkling-
-men mod kompleksitet.
"Venus fra Milo" er et grafisk eksempel på tilbagegang.
Det er ikke en kvinde, men en parodi. Angelos "David" er vanskabt.
Alle renæssancens mestre opnåede store anatomiske resultater-
- men de opnåede ikke sandfærdige indtryk af kroppen.
De var tjenestemænd, der gjorde status over naturens egenskaber.
Det levende blev forvandlet til en ubevægelig, død tilstand.
Kom og find mig!
Fanget!
Du snyder.
Hvad er det?
Her kaster vi anker i frugtbar jord.
Som spøgelser berusede af energi-
- støder vi treforken i intetanende kød.
Vi er en styrtregn af forbandelser-
- så tropisk talrige som svimlende vegetation.
Gummi og regn er vores sved. Vi bløder og brænder. Vi tørster.
Vores blod er kraft.
Jeg siger jer: Der findes ingen begyndelse, og vi bæver ikke.
Vi er ikke sentimentale.
Vi er rasende vind, der ituriver skyer og bønners beskidte vasketøj-
- og forbereder et skue af katastrofe, ild og forrådnelse.
Vi skal sætte en stopper for sorg-
- og erstatte tårer med sirener, der skriger mellem kontinenter.
Pavilloner af intens glæde og enkemænd med giftens vemod.
For at slikke halvskyggen-
- og flyde i den store mund fyldt med honning og afføring.
Jeg spreder fordærv, hvor end jeg går-
- og kaster min hånd fra himlen til helvede-
-og mit blik fra helvede til himlen.
Man dør som helt eller som idiot, hvilket er det samme.
Det eneste ord, der ikke er flygtigt, er ordet "død".
I nyder sikkert livet, men I har dårlige vaner.
I er for glade for det, I har lært er være glade for.
Kirkegårde, melankoli, den tragiske elsker, venetianske gondoler.
I skriger af månen.
Hvis I ikke var så feje og vejet ned af alle de ædle tanker-
- og ikke-eksisterende abstraktioner, I er tvunget ind i-
- alt det vrøvl, der er klædt ud som dogmer-
- ville I ranke ryggen og spille massakrespillet ligesom os.
Men I er for bange for ikke længere at tro.
I indser ikke, at man kan være bundet til ingenting og være lykkelig.
Vi ser alting.
Vi elsker ingenting.
Jeg er imod systemer.
Det mest acceptable system er i princippet intet at have.
Afskaffelse af logik: Dada.
Afskaffelse af minder: Dada.
Afskaffelse af arkæologi: Dada.
Afskaffelse af fremtiden: Dada.
Dada er stadig lort, men fra nu af...
fra nu af vil vi skide i forskellige farver-
- og dekorerer kunstens zoo med alle de konsulære flag.
Dada er hverken galskab, visdom eller ironi.
Dada betyder ingenting.
I er idioter, komplette idioter, lavet af alkohol af renset søvn.
I er som jeres forhåbninger: Ingenting.
Som jeres paradis: Ingenting.
Som jeres idoler: Ingenting. Som jeres politikere: Ingenting.
Som jeres helte: Ingenting. Som jeres kunstnere: Ingenting.
Jeres religion: Ingenting.
Ikke længere nogen malere. Ingen forfattere.
Ingen musikere. Ingen skulptører.
Ingen religioner. Ingen republikanere.
Ingen royalister. Ingen imperialister. Ingen anarkister.
Ingen socialister. Ingen bolsjevikker. Ingen politikere.
Ingen proletarer. Ingen demokrater. Ingen borgerlige.
Ingen aristokrater. Ingen hære.
Intet politi. Ingen fædrelande.
Nok med alle de tåbeligheder. Ikke mere noget. Ikke mere noget.
Ingenting, ingenting, ingenting, ingenting.
Inden jeg træder derned blandt jer for at rive jeres rådne tænder-
- sårfyldte øre og pestbefængte tunger ud...
Før jeg river jeres grimme, inkontinente, lurvede små pikke af...
Før alt det skal vi-
-i et stort, antiseptisk bad!
Og vi advarer jer!
Det er os, der myrder alle jeres små nyfødte børn!
Det, vi behøver, er kunstværk-
-som er stærke, lige, nøjagtige-
-og for evigt uforståelige.
De bedste og mest ekstraordinære kunstnere er dem-
-der hver eneste time-
- river deres medtagne kroppe op ad livets rasende fos.
Som med blødende hænder og hjerter-
-holder fast i sin tids intellekt.
At sidde i en stol blot ét eneste øjeblik...
er at sætte sit liv på spil.
Frokosten står på bordet, børn.
Frokosten er klar, skat.
Tak, Alice.
- Vil du give Poppy mad, Robert? - Ja, mor.
Frokosten er klar, børn!
Har du børstet håret?
Skat?
John?
- Hvor er far? - Det ved jeg ikke.
Nå, vi må begynde uden ham.
Jeg er for kunst, der er politisk-erotisk-mystisk-
- og gør noget andet end at sidde på røven på et museum.
Jeg er for kunst, der vokser op uden at vide, om den er kunst.
Jeg er for kunst, der beskæftiger sig med hverdagens lort og stadig sejrer.
Jeg er for kunst, der imiterer det menneskelige-
- der er komisk om nødvendigt, eller voldsom eller hvad end der skal til.
Jeg er for kunst...
Jeg er for kunst, der tager sine former fra livet selv-
- der vrider, strækker sig, ophober sig, spytter og drypper-
- og er så tung og grov og brysk og sød og dum som livet selv.
Jeg er for kunst fra hundens mund, som falder fem etager fra taget.
Jeg er for kunst, som børn slikker på efter at have fjernet papiret.
Jeg er for kunst, der ryges som en cigaret og lugter som et par sko.
Jeg er for kunst, der tages på og af som bukser og får huller som sokker-
- som spises som et stykke tærte eller forlades med stor foragt som lort.
Jeg siger til jer hver og en:
Opgiv kærlighed, opgiv æsteticisme, opgiv visdommens bagage-
- for i den nye kultur er jeres visdom latterlig og ubetydelig.
Kun kedelige og impotente kunstnere slører deres værker med oprigtighed.
Kunst kræver sandhed, ikke oprigtighed.
I det fjerne lyser vores morgendag.
Hurra for det gennemsigtige, det klare. Hurra for renhed.
Hurra og hurra igen for krystal, for det flydende, det elegante-
- det kantede, det glimtende, det blinkende, det lyse.
Hurra for evig arkitektur.
Arkitektur skal være hullet, heftig, glat, hård-
- kantet, brutal, rund, sart, farverig, obskøn-
- lysten, drømmende, tiltrækkende, frastødende-
-bankende, levende eller død.
Hvis kold, så så kold som en isblok.
Hvis varm, så så varm som en flammende vinge.
Arkitektur skal flamme.
I den elektriske stol med Chopin.
Den blå udstødning fra biler, der lugter af en dynamisk modernitet-
- har nøjagtigt den samme følelsesmæssige værdi-
- som vores "udsøgte" modernisters beundrede talenter.
Mennesket er jo ikke et systematisk afbalanceret urværk, vel?
Ideer kører ofte af sporet. De følger aldrig hinanden kontinuerligt.
De er samtidige og sporadiske.
For logik er en fejl.
Retten til helhed er en monstrøs forbandet vits.
Hele verden dirigeres for fanden som et forbandet amatørorkester.
Hvem rejste spørgsmålet om oprigtighed?
Et øjeblik, mine damer og herrer, mens vi skovler mere kul på!
Hvem af os er den mest oprigtige?
De af os, der renser og krystalliserer os selv-
- gennem et filter af personlige følelser?
Eller alle de "kunstnere", hvis eneste interesse-
- er at indynde sig hos et sparsomt publikums formløse masse?
Et publikum af forbandede tilbagestående forbandede idioter.
Forbandede usolidariske forbandede kunsthandlere!
Min galskab er ikke taget med i betragtningen.
Sandheden opstår aldrig uden for os selv.
Livet er blot et system, åbent for regnen, der falder med intervaller.
Ting har ingen tænkelig iboende værdi-
- og de poetiske paralleller blomstrer kun i en indre dimension.
Vi søger ikke sandheden i virkeligheden udadtil-
-men i tankens virkelighed.
Vi skal skabe. Mennesket imiterer ikke længere.
Han opfinder og lægger til verdens fakta-
- fra naturens barm, nye fakta født i hans hoved.
Et digt, et maleri, en statue, et dampskib, en bil, et fly.
Vi skal skabe. Det er et tegn på vor tid.
Sæt æstetiske grænser. Skab kunst ud fra ens egne evner.
Inkorporer ikke gamle værdier, men skab nyt.
Fortiden lægger vi bag os som ådsler.
Fremtiden overlader vi til spåmændene. Vi tager nuet.
Ikke mere kiggen tilbage. Ikke mere futurisme.
Alle stumme med åbne munde-
- mirakuløst oplyste af nuets svimlende lys.
Unik og elektronisk bevidstgjort for det opadstræbende "jeg".
Evigt fornyet, men evigt det samme.
Lad os ære det avantgarde. Lad os elske vort enestående århundrede.
Vores egoisme er nu usammenlignelig, vores selvtillid usvigelig.
I min herlige isolation bliver jeg oplyst af den vidunderlige glød-
-fra mine elektrisk ladede nerver.
En stor æra er begyndt: Den åndelige opvågen-
- den stigende tendens til at genvinde balancen-
- det uundgåelige behov for åndelig plantning.
Vi står ved grænsen til en af de største epoker, mennesket har set.
Den store åndeligheds epoke. Kunst, litteratur og endda videnskab-
- befinder sig i forskellige forandringsfaser i denne nye æra.
De vil alle overvindes af den.
Vi befrier os fra hindringen ved minde, association-
-nostalgi, legende og myte.
Vi skaber billeder, hvis virkelighed er indlysende, både sublim og smuk.
I stedet for at skabe katedraler af Kristus, mennesket eller livet-
- skaber vi dem af os selv og af vores egne følelser.
Det sublime er nu.
De er kun pittoreske og rørende for sentimentalister og romantikere.
Og de rige er kedelige uden undtagelser.
- En tant que riches! - Ja, god pointe.
- En tant que riches. - Det er vist nu.
Mine damer og herrer, længe leve den store kunstmalstrøm.
Tak, sødeste.
Vores malstrøm frygter ikke fortiden. Den har helt glemt dens eksistens.
Med vores malstrøm er nuet det eneste aktive.
Livet er fortiden og fremtiden, men nutiden er kunsten.
Vi står for nutidens virkelighed.
Ikke for den sentimentale fremtid eller for den pralende fortid.
I deres jubel over maskiner og fly og så videre-
- er futuristerne de mest romantiske og sentimentale af de "moderne".
Vi vil ikke gøre noget større væsen ud af biler-
- mere end knive og gafler, elefanter eller gasledninger.
Elefanter er meget store, og biler kører meget hurtigt, men hvad så?
Vi vil lade naturen og mennesket være.
Vi behøver menneskets ubevidsthed. Dets dumhed, dets dyriskhed-
-og, naturligvis, dets drømme.
Kunstinstinktet er permanent primitivt.
Mange, mange tak, alle sammen.
For Blast.
- For nu og her. - Tak for al din støtte, sødeste.
Er du tilbage fra Hannover? Eller var det Lissabon? Herligt at se dig.
Åh, tak. Tak for din støtte.
Tak.
Jeg er for kunst fra en lomme, fra dybe øregange-
-fra en knivsæg, fra mundvigene-
- der sidder fast i øjet eller er båret på håndleddet.
Jeg er for kunst, der kysses som en kælehund-
- som udvider sig og piber som en harmonika-
- som man kan spilde sin middag på som på en gammel dug.
Jeg er for køleskabenes hvide kunst og muskuløse åbninger og lukninger.
Jeg er for hjerternes kunst, sorgfyldte hjerter-
-og kærlige hjerter fyldt med nougat.
Jeg er for kunsten af bamser og våben, eksploderende paraplyer-
- brændende træer, fyrværkeriender, kyllingeben-
-og kasser med sovende mænd i.
Nej til udstyrsstykker.
Nej til virtuositet.
Nej til forvandlinger, magi og fantasi.
Nej til stjerners glans og transcendens.
Nej til det heroiske.
Nej til det anti-heroiske.
Nej til skraldebilleder.
Nej til deltagelse af optrædende eller publikum.
Nej til stil.
Kællingen taber 100 pailletter hver aften.
Jeg har fået vabler af at sy dem på igen.
- Har du set Jessies top? - Den lyserøde?
- Nej til krukkethed. - Ikke på den her side.
Se i garderoben til venstre.
Nej til at forføre publikum med kunstnerisk list.
- Jeg glæder mig til sæsonen slutter. - Nej til excentricitet.
Julian, ind på række!
Ind på række.
- Nej til at røre og blive rørt. - Og løft!
I takt, i takt.
Og løft, løft!
Nej, de er for langsomme.
I takt! Løft sammen. I takt.
Flade hænder.
Nej, det er for langsomt. For langsomt.
Livet er et kunstværk, og kunstværket er livet.
Jo mere vi ved, og jo mindre vi forstår, jo bedre bliver det.
Jeg byder, hvad end der kommer, velkommen.
Fluxus er en måde at gøre ting på og en måde at leve og dø på.
Fluxus findes inden i dig. Det er en del af den, du er.
Fluxus er større end dig.
Fluxus har gjort en kunst ud af ingenting og vice versa.
Nej, han står forkert igen!
Fluxus giver absolut ingen mening. Fluxus er ikke engang sket endnu.
Fluxus er en plage for kunsten.
Rens verden for intellektuel professionalisme-
-og kommercialiseret kultur!
Rens verden for død kunst!
Imitationskunst, kunstig kunst-
- abstrakt kunst, illusionistisk kunst, matematisk kunst!
Frem ikke-kunst-virkelighed, som kan begribes af alle mennesker!
Nej, nej, ikke kun kritikerne, dilettanter, de faglærte!
Frem en revolutionær flod og ebbe i kunsten!
Frem levende kunst.
Anti-kunst, anti-kunst!
Elskede fantasi. Det, jeg elsker mest ved dig, er din skånselsløshed.
Blot ordet "frihed" er det eneste, der stadig ophidser mig.
Af alle de ulykker, vi har arvet-
- er vi i det mindste tilladt den højeste grad af tankefrihed.
Kun fantasien giver mig antydningen af det mulige.
Det er nok til at hellige mig den uden skræk for at begå fejl.
Vi lever stadig under logikkens vælde.
Den absolutte rationalisme, der stadig er på mode-
- tillader os kun at overveje fakta direkte relateret til vor erfaringer.
Under foregivende af civilisation og fremskridt-
- er det lykkedes os at forvise fra vort sind enhver søgen efter sandhed-
- som ikke stemmer overens med gængs praksis.
Fra fødsel til død tilbyder tanken ingen kontinuerlig løsning.
Men en del af vores mentale verden er endelig bragt ud i lyset: Drømmen.
En vanlig iagttager tillægger vågne hændelser så meget mere end drømme.
Dermed reduceres drømmen blot til en parentes, ligesom natten.
Hvornår får vi sovende logikere og sovende filosoffer?
Jeg vil gerne sove for at overgive mig til drømmerne-
- for at holde op med at påtvinge tankens bevidste rytme i dette rige.
Kan drømmen ikke også bruges til at løse livets grundlæggende problemer?
Er drømmen mindre indskrænkende eller straffende end resten?
Sindet hos den, der drømmer, er helt tilfreds med det, der sker.
Se på børn. De begynder hver dag uden bekymringer.
Alt er nær ved hånden. De værste materielle forhold er fine.
Skovene er hvide eller sorte. Man sover aldrig.
Styrt ud på gaden med pistolen i hånden og fyr så hurtigt, du kan.
Skyd ind i folkemassen. Dræb. Flyv hurtigere.
Elsk af hjertens lyst. Lad dig blive båret med.
Hvis du skulle dø, er du så ikke sikker på at vågne blandt de døde?
Jeg tror på en opløsning af disse to tilstande: Drøm og virkelighed-
- i en slags absolut virkelig, en surrealisme.
Fornuft skaber ikke.
Ved at skabe former er den underordnet det ubevidste.
Det ubevidste, denne storartede kilde til sindets billeder-
- huser de begreber, som menneskets natur består af.
Det ubevidste former, sammensætter og forvandler individet.
Jeg tror på den rene glæde hos den, som begiver sig ud, hvorfra han vil-
- og tager en hvilken som helst vej, undtaget en fornuftig-
-og ankommer, hvor end han kan.
Farvel til absurde valg, til drømmene om den mørke afgrund-
- til rivalisering og den lange tålmodighed.
Farvel til årstidernes flygtighed, til ideernes kunstige orden-
-til farens dige og tid til alt.
Tag dig kun tid til at praktisere poesi.
Denne sommer er roserne blå. Skoven er lavet af glas.
Jorden i sin grønne kappe-
- gør lige så lidt indtryk på mig som et spøgelse.
Den lever og ophører med at leve, hvilket blot er indbildte løsninger.
Eksistensen findes andetsteds.
Vedligeholdelse er så kedeligt. Det tager al ens tid.
Gør bordet rent, vask op, vask gulvet, tøjet, tæerne-
- skift ble, gør rapporten færdig, ret fejlene, reparer stakittet-
- gør kunden glad, smid det stinkende skrald ud, kom intet op i næsen.
Hvad skal jeg have på?
Betal regninger, vask håret, skift sengetøj, køb ind-
- sig det igen, gå på arbejde, tag ud, ring igen-
- træk ud i toilettet, forbliv ung. Jeg vedligeholder hver dag-
- og skyller dem op til bevidstheden som kunst.
Alt, hvad jeg siger, er kunst, er kunst.
Alt, hvad jeg gør, er kunst, er kunst.
Alle sammen, tak.
Jeg kræver lighed for al materiale!
Lighed for raske mennesker, idioter-
-fløjtende trådhegn og tankepumper.
Tag enorme overflader. Indhyl dem i farve, og forskyd dem faretruende.
Bøj de borende dele af intetheden uendeligt sammen.
Læg glatte overflader over hinanden.
Få linjer til at strides og kærtegne hinanden med generøs ømhed.
Flammende linjer, snigende linjer, overfladelinjer.
Lad punkter sprænge som stjerner blandt dem og dans i hvirvler!
Jeg kræver, at al materiale inkluderes-
- fra dobbelte svejsemaskiner til små violiner.
Selv mennesker kan anvendes.
Jeg kræver den totale mobilisering af styrkerne-
- til skabelsen af et totalt kunstværk!
Prøverne er slut. I har fem minutter. Af sted!
Ingen af dem skinner.
Af sted!
Enorme vandkæmper rejses.
Jeg er for normal pris-kunst, billig kunst, spis-bedre-kunst, skinkekunst-
- flæskekunst, kyllingekunst, tomatkunst, banankunst, æblekunst-
- kalkunkunst, kagekunst, småkagekunst.
Jeg er for kunst, der er kommet ned, som hænges fra hver øre-
- som barberes fra benene, som børstes på tænderne, som fastgøres på lårene-
-og som tages på foden.
Kvadrat som flyder ud.
Vil du hjælpe mig med at skære for, skat?
Tak, Alice. Vil du servere grøntsagerne, Robert?
Det er fint vejr, så I drenge kan jo spille bold efter frokosten.
Spis dine grøntsager, skat.
Ideer kan være kunstværk.
Inden for konceptkunst er ideen det vigtigste aspekt af værket.
Når kunstneren anvender en konceptuel kunstform-
- planlægger man og træffer alle beslutninger på forhånd-
- og udførslen er en overfladisk affære.
Ideen bliver en maskine, som laver kunsten.
Den slags kunst er ikke teoretisk eller illustrativ for teorier.
Den er intuitiv og formålsløs.
Uanset hvilken form kunstværket ender med at få, må det begynde med en ide.
Hvordan det ser ud, er ikke vigtigt.
Kunstneren beskæftiger sig med ideen og realiseringens proces.
Når det virkeliggøres af kunstneren-
- er værket åbent for alles opfattelse, selv kunstnerens.
Er I på plads derude?
Kan du tage dig af det?
Nummer et, tak.
Skinner jeg ikke lidt?
Lidt til højre. Det blænder lidt fra venstre.
20 sekunder.
- Er du klar, Cate? - Ja.
Så kører vi. På med sandhedsminerne.
Og... ni, otte, syv, seks...
fem, fire, tre, to...
Godaften, mine damer og herrer.
Al nutid kunstig er falsk. Ikke fordi det er kopier, appropriationer-
-simulacrum eller imitationer-
- men fordi den mangler den kritiske ladning af kraft, mod og lidenskab.
Alt i mennesket er forfalsket. Alt i mennesket er falskt.
Ikke blot fordi han bedrager og lyver med charmerende lethed-
- og hader og dræber med beslutsom hast-
- men også fordi menneskets nye cyberform er mennesket som gud.
Hastighed er over tid og rum. Hastighed er magt.
Hastighed tillader misinformation, forvrider tid og rum-
- og er en hård og kompromisløs hersker.
Besættelsen af hastighed efterlader ikke tid eller rum til tilbagevenden.
Det er allerede for sent, og i dag er i går-
-som allerede har tabt hukommelsen.
Cate, hvordan kan vi gå fremad, når handling er at betragte handling?
Når øjet er låst i et fast blik, og viden bliver information?
Når ord er snublesten uden repræsentation?
Når diskurs er holdning?
Når man ikke behøver at vide noget, og man tror, at man ved alt?
Når refleksion er at stirre i spejlet?
Når overvejelse er... ja, at tænke på sig selv? Cate?
Jo, Cate, måske kan det alt sammen håndteres-
- hvis mennesket ikke stod over for et sort hul.
Erkendelsen af, at hans absolutte funktion og primære eksistensfølelse-
-er blevet ham frataget.
Mennesket var engang original og besad en vis ægthed-
-men nu er det dødt og borte-
- så mennesket kan erstattes og undværes.
Hvad så med kunst? Kan den modstå disse hårde slag, Cate?
Bestemt ikke, Cate, for kunsten er det, der omgiver os.
Kunst kommer ikke ud af ingenting eller ud af noget-
- så kreativitet springer ikke bare ind i hovedet.
Men der findes kræfter, som skaber og gør kunst til en farlig rejse-
- med spring, sprækker, fejl, vovemod og dristighed. Cate.
Jeg er med. Hvad med konceptkunst?
Det er konceptkunstnerens mål at gøre sin kunst mentalt interessant.
Derfor vil han som regel ønske, at værket bliver følelsesforladt.
Cate, der findes vel ingen grund til at tro-
- at konceptkunstneren gerne vil kede betragteren?
Når det er ude af hans hænder, kan kunstneren ikke kontrollere-
-hvordan betragteren opfatter værket.
Forskellige mennesker vil forstå det samme på forskellig vis.
For eksempel anvender kunstkritikere et hemmeligt sprog-
- når de kommunikerer med hinanden i kunstbladene.
"Primære strukturer", "reduktiv", "ejektiv", "cool" eller "minikunst".
"Minikunst" lyder interessant. Det må henvise til meget små kunstværker-
- eller måske er minikunstneren meget lille. Mange tak, Cate.
Konceptkunst er altså én måde at skabe kunst på.
Andre passer til andre kunstnere.
Konceptkunst er kun godt, når ideen er god.
Ide, form, kontekst.
Ide: Eksistensen af en ide er nødvendig og tilstrækkelig-
-for kunstens eksistens.
Form: Eksistensen af form er nødvendig, men ikke tilstrækkelig-
-for at virkeliggøre en ide.
Vi beder alle hæderlige intellektuelle-
-alle forfattere og kunstnere-
- om at opgive den forræderiske tanke om-
- at kunst kan eksistere for kunstens skyld!
Eller at kunstneren kan stå-
- uden for de historiske konflikter, hvori alle mennesker må vælge side!
Vi beder alle dem om at bryde med de borgerlige ideer-
- som forsøger at skjule volden og bedraget-
- korruptionen og forfaldet i det kapitalistiske samfund!
Vi opfordrer dem til at skabe en ny kunst-
- som skal være et våben i kampen for en ny og overlegen verden!
Forestil jer et øje, der ikke styres af menneskets regler om perspektiv.
Et øje uden forudfattede meninger om komposition.
Et øje, som må lære hvert objekt, det møder i livet, at kende-
-gennem et sansningseventyr.
Hvor mange farver er der på en eng-
- for et kravlende spædbarn, der ikke kender til "grøn"?
Hvor mange regnbuer kan lyset skabe for det uuddannede øje?
Hvor opmærksom på varmebølgevariationer kan øjet være?
Forestil jer en verden, der sprudler af ubegribelige objekter-
- og glimter af uendelig typer bevægelse og utallige farvegrader.
Forestil jer en verden før "i begyndelsen var ordet".
Tillad såkaldte hallucinationer at træde ind i sanseriget.
Accepter drømmesyn, dagdrømme eller natdrømme.
Der er ingen grund til at blinde sindets øje efter spædbarnealderen.
Godt, hører I alle efter?
Intet er originalt. Forstået?
I kan stjæle fra alt-
- der genlyder af inspiration og vækker jeres fantasi.
- Forstået? - Ja.
Slug bare gamle film, nye film, musik, bøger.
Malerier, fotografier, digte.
Drømme, tilfældige samtaler.
Arkitektur.
Bygninger, broer.
Træer.
Skyformationer, vande.
Selv lys og skygge.
I skal kun vælge at stjæle fra det-
-som taler direkte til jeres sjæl.
Hvis I gør det, vil jeres værk og jeres tyveri være autentiske.
Autenticitet er uvurderligt.
Originalitet findes ikke, så prøv ikke at skjule jeres tyveri.
I kan hylde det, hvis I føler for det.
Hvor om alt er, skal I huske, hvad Jean-Luc Godard sagde:
"Det handler ikke om, hvor I tager tingene fra-
-men om hvor I fører dem hen."
Optagelserne skal foregå på location.
Rekvisitter og scenografi må ikke tilføres.
Nej, musik må ikke anvendes med mindre det forefindes på stedet.
Kameraet skal være båret.
Filmen skal være farvefilm. Lyssætninger accepteres ikke.
Optisk filtersætning er forbudt. Forstået?
Filmen må ikke indeholde overfladisk action.
Genrefilm accepteres ikke.
Og instruktøren må ikke krediteres. Det er meget vigtigt.
Jeg lover at afstå fra personlig smag. Jeg er ikke kunstner længere.
Jeg lover at afstå fra at skabe et "værk"-
- idet jeg prioriterer sekundet frem for helheden.
Mit ypperste mål er at aftvinge mine personer og scenerier sandheden.
Dette lover jeg vil ske med alle midler-
- og på bekostning af al god smag og æstetik.
Fakta skaber normer og sandhed oplysning.
Næste gang.
Der findes dybere lag af sandhed i film-
- og der findes poetisk, ekstatisk sandhed.
Den er mystisk og flygtig-
- og kan kun opnås gennem opdigtning, fantasi og stilisering.
Jeg ligger i krig med min tid med historien-
- med alle autoriteter i faste og ængstelige former.
Jeg er en af millioner, der ikke passer ind, uden hjem eller familie-
-uden doktrin eller min egen plads-
- uden nogen kendt begyndelse eller slutning.
Jeg erklærer krig mod alle ikoner og uigenkaldeligheder.
Mod alle historier, der vil fastlåse mig i falskhed og smålig frygt.
Jeg kender kun til øjeblikke og livstider, der er som øjeblikke-
- og former, der fremtræder med uendelig styrke og smelter bort.
Jeg er en konstruktør af verdner.
En sensualist, der dyrker kødet, melodien-
-en silhuet mod den skumrende himmel.
Jeg kan ikke kende dit navn, og du kan ikke kende mit.
I morgen indleder vi sammen byggeriet af en by.
Intuitive former bør opstå af ingenting.
De skal ikke være kopier af noget levende, men leve selv.
Ikke længere nogen malere, ingen forfattere.
Til dem, der ikke forstår os, siger vi med ureducerbar foragt:
Vi, over hvem I ser jer som dommere-
-vil en dag dømme jer.
Trine Nørgaard www.btistudios.com